Райнер Мария Рилке
Последна цел, която аз признавам…

Превод от немски: Стоян Бакърджиев, 1979

chitanka.info

Последна цел, която аз признавам…[0]

Последна цел, която аз признавам,

ела, ужасна, в тъканта от плът!

Както пламтях в духа, в теб запламтявам.

Дървото се забави тоя път

да лумне в пламък, който ти запали,

но приближавам и изгарям в теб.

Ти цялата ми кротост не пожали

и всичко в мен превърна в ад свиреп.

Без бъдеще, разбит, но чист и тих

в страданието стъпих като в клада;

не диря аз от идното награда,

в сърцето си натрупаното скрих.

Аз ли горя безмълвно в тоя свят?

Угасват спомените като сън.

Ах ти, живот, живот: аз съм отвън.

Цял в огън съм. За всички непознат.

(Отказване. То не е болестта

през детството. Забавяне. Предлог

да порастем. А всичко ти шептеше.

Не смесвай онова, което беше

омайващо, с това.)

Декември 1926

[0] Това стихотворение е последното нещо, написано от ръката на Рилке в последния му бележник. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.